Mod f-x-kvadrat, d-x
Torej prosim vas,do naslednjič končajte domačo nalogo.
Vem, da so mnogi imeli to za pred-diplomsko nalogo, a ne bo škodilo, če si boste osvežili spomin.
Hvala ti, Stiven.
Na tablo v glavnem hodniku, sem obesil napredni Furijev sistem.
Upam, da ga kdo od Vas lahko dokaže do konca semestra.
Tisti, ki to naredi, ne samo da bo dobil pri meni odlične ocene...
temveč bo postal slaven in popularen...
pravtako bosta njegovo ime in pohvala zabeležena...
v prestižno knigo slave M.I.T. Univerze.
Zgodnji dobitniki so tudi Nobelovi nagrajenci, dobitniki Fildove medalje
slavni astrofiziki ter na dnu - M.I.T. profesorji.
Tako, to je vse. Če so kakšna vprašanja...
Prepričan sem, da vam bo Tom odgovoril nanje.
- Zdravo, Will.
- Kirsten, kako si?
- Sinoči nisem "spal" s Cathy.
- Ne? - Ne.
- Zakaj? -Pojma nimam.
- Cathy! - Kaj je?
Zakaj mi nisi dala malo tistega pohotnega "hopla-opla"...
- ...ki mi ga običajno daješ? - Oh, jebi se...
ti in tvoje irsko prekletstvo, Chuckie.
Ne bom porabljala energijo šireč moje noge za ta tvoj mini-kifeljček.
- Pojdi domov in si ga zmeči sam. - Kifeljček!
K-Kifeljček!
Will, manjka ji zob.
Ima probleme s kožo. Jaz ne..
Plus, možnost, da jo Morgan oženi, je 5 proti 2.
Veliko priložnosti je, da nategneš bodočo ženo svojega prijatelja.
Kam greš?
- Hitim domov. - Jebi se, hitiš. Kaj je to, ob desetih v postelji?
Ne, utrujen sem.
Irsko prokletstvo?
Ona nima pojma. Nikakršnega irskega prokletstva ni.
Avt! Nehaj metati vame.
Ne stoj v polju! Kaj pa sedaj?
Veš, najebal ga boš.
Pezde, misliš, da se te bojim? Stojiš na sredi polja.
Naslednjo nedeljo dela Casey v baru na Harvardu. Lahko gremo tja.
- Kaj bomo tam? - Ne vem.
Prebutali bomo neke pametnjakoviče. Ti se boš tam odlično uklopil.
Au! Prekleti 'niče'!
- Oh, kaj pa je bilo? Si še vedno nevaren? - Pridi!
Pridi. Pridi. Tako je.
- Profesor Lambeau? - Ja?
Hodim na vaša predavanja. Vsi na faksu smo za znanost in matematiko...
- Pridi sem. Sobota je!
- Razen, če nocoj ne želite z menoj na pijačo. - Mogoče.
Ampak ne moremo čakati do ponedeljka, da izvemo.
- Izveste kaj? - Kdo je dokazal teorijo.
Točno. Kdo je naredil to?
- Jack? - Jaz nisem.
- Nemesh? - Ma ni šans.
- Daj no, Joey! Zdaj! - Billy, McNamara's je naslednji.
Ajde, mali!
- Joey, glej! Glej!
Prebij ga, Mac! Tako se dela! Fante! Pojdi za dva, Mac.
Hej, Morgan, kdo je bejba v oprijetih hlačah? Ima dobro ritko.
- Odlično ritko ima. - Kdo pa je fant z njo?
Bogataš usrani. Sovražim tega pedra. Will ga pozna.
Ja, poznam ga. Usrani Carmine Scarpaglia.
- Ta tip me je prebutal v zabaviščnem parku. - Ta tip?
Ja.
Jebeš tole. Pojdimo po kak prigrizek.
- Kaj je Morgan, ne boš govoril z njo? - Jebeš njo.
- Jaz bi šel v Whopper. - Pojdimo h Kelly's.
Morgan, ne grem h Kelly's samo zato, ker imaš ti rad bejbo,ki dela tam.
- Do tam rabimo 15 minut. Kaj bomo počeli mi? Ne morete potrpeti 15 min?
Dvojni burger.
Chuck želi en dvojni burger.
Jebemtiš, utihni ! Vem, kaj si naročil. Bil sem tam.
- Pa daj mi moj sendvič. - Kako misliš TVOJ sendvič? JAZ sem ga kupil.
Morgan, koliko denarja imaš?
Rekel sem ti, da ga bom zamenjal v drobiž, ko kupim sladoled.
Rekel sem ti ko smo ustavili. Daj mi moj sendvič in ne bodi pezde.
Dobro, daj mi 16 centov, ki jih imaš sedaj.
Sendvič ti bomo dali na stran. Lej, tako. Tukaj ga bom pazil zate.
Dali te bomo na seznam. Vak dan pridi s 6-imi centi.
- In ob koncu tedna dobiš svoj sendvič. - Boš še igral kretena?
Kdo sem jaz, da bi delil sendviče? Takoj bi moral pričeti z kreditom.
Kot, ko si kupil kavč... planiraj plačilo.
Se spomniš, ko je tvoja mama nosila 10$ vsak dan v letu?
Na koncu je dobila kavč, posojilni stil.
- Lahko sedaj dobim svoj prigrizek? - Evo ti usrani dvojni burger.
- Vau! - Hej, Čhuck, počakaj.
- Upočasni. - Kaj imamo?
- Ne vem še. - Hej, vrečka s smetmi!
- Ja, ti, ti smrdljiva faca!
Tega smo videli pred 15 minutami. Takrat bi ga morali prebutati.
- Utihni Morgan, tudi ti greš. - Ne grem. - Potem pa ostani.
- Jaz ne grem - K vragu, greš!
Nekaj ti povem.., če te ni tam v roku dveh sekund...
...ko opravim z njim si ti na vrsti.
Carmine, jaz sem, Will. Se me spomniš, skupaj sva hodila v vrtec.
- Zajebi stari. - Brcni ga v glavo.
Položi ga. Zaustavite tega pedra.
Crkni pezde!
- Carter! - Ajde!
Will! Will, ajde!
Will, ajde. Gremo. Gremo.
Počasi, stari, počasi.
- Hej fantje, hvala, ker ste prišli. - Pridi sem!
Hej! Hej!
O, sranje.
Se to meni samo zdi, ali je razred vedno številčnejši?
Da ne premišljujem preveč...
verjamem, da niste tukaj vsi zaradi mojega predavanja..
..temveč, da spoznate skritega matematika.
Izstopi brez najave, tihi šaljivec, in vzami to nagrado.
Žal mi je, da sem vas razočaral, ampak...
zgleda, da ga danas ne bomo razkrili.
Kakorkoli že, uh, s kolegi smo se sestali in na tabli imate
novo neznanko...
za katero smo potrebovali več kot dve leti, da jo razrešimo.
Da povem še tole: Rokavica je vržena,
toda fakulteta je odgovorla in odgovorila je močno.
Ej, kdaj imaš sodnijo?
Prihodnji teden.
- Kaj delaš? - Oprostite.
Tu ljudje delajo. Ne kracaj tukaj.
- Ne beži mi! - Jebi se!
Oh, ti si neki pametnjaković. Kako ti je ime?
Oh, moj Bog.
Izgleda pravilno.
Will, kakšen kreten bi moral biti, da bi te odpustili od tu?
Mislim, kako težko je vleči tole usrano metlo naokrog?
Mitch, ko si bil ti čistilec so tudi tebe odpustili.
Odpustili so me, ker so zmanjšali število zaposlenih.
Ja, zmanjševali so število kretenov ki dela za njih.
Utihni. Tebe so "spakirali" bolj kot sardine, pezde.
Vsaj sedaj imam službo, mar ne?
- Zakaj so te odpustili, Will? Ajde. - Zmanjšali so število zaposlenih.
- Moj stric te lahko vključi v ekipo. - A on to res lahko?
Me zezaš? Včeraj sem te zaprosil, da mi najdeš neko službo.
In včeraj sem ti odgovoril "ne".
- Kaj je, Casey? - Kaj je, Casey? - Kaj je, Casey?
Pojdimo se vsesti sem.
Drži. Pojdimo.
Oh, to je... to je Harvard bar, a?
Mislil sem, da bodo enačbe in taka sranja na zidu.
Jaz bom vrček najboljšega piva, ki ga imate.
"Timeout". Malo bom stresel tele bejbe s Harvarda.
- Uporabil bom malo čarovnije. - Dobi pijačo še za nas.
- Oh, zdravo. - Oh, zdravo.
- Čau. Kako si? - Dobro.
- Pa ve, dame... - Zahajate sem pogosto?
A, če jaz prihajam sem? Občasno.
Veš, tukaj sem od časa do časa.
- Hodiš sem v šolo? - Aha.
- Tako je. Mislim, da sva na istih predavanjih. -Res? Katerih?
- Zgodovina. - Mogoče.
Ja, mislim da je tako.
Ni nujno... mogoče pa se me ne spomniš. Veš, tu mi je všeč.
- Ne pomeni, da sem genij, če hodim sem. Pameten sem... - Hej.
- Hej, kako gre? Kako si? - Dobro. Kako si pa ti?
Na katero predavanje si se to spomnil?
- Na zgodovino. - Ja.
Samo zgodovino? Potem hodiš najbrž samo poslušat.
- Tako je. Samo poslušam. - Aha.
Moraš probati. Dobro predavanje. To je dober predmet.
- Kako so ti všeč predavanja? - Veš, iskreno...
...meni se zdi tole nekako..osnovno. - Osnovno.
- V to ne dvomim. - Ja.
Ja, uh, spomnim se tega predavanja.
To je, uh.. Med odmorom in kosilom.
Clark, zakaj ne greš?
- Sprosti se. - Zakaj ne greš?
- Se samo zabavam z mojimi novimi prijatelji. - Imaš kak problem?
Ne, ne.. Tu ni nikakršnih težav.
Sem pa upal, da mi boš bolje predstavil razvoje...
ekonomskega tržišča v južnih kolonijah. Dvomim, da so bile
predhodnice revolucionarne vojne, ekonomske spremebe....
...še zlasti v južnih kolonijah...
...najprimerneje da se označijo kot ...
...poljedelski predkapitalizem. - Ti povem nekaj.
Logično, to je tvoj dvom. Ti si pač bruc. Komaj si
zaključil z branjem Marksističnih zgodovinarjev Pete Garrison...
Kaj šele naslednji mesec, ko boš pričel z Jamesom Lemonom.
Potem boš govoril, kako sta bili ekonomija Virginije in Pensilvanije...
kapitalistični še v l.1740.
To bo trajalo do naslednjega leta. Takrat boš bral Gordon Wood-a in...
govoril o, veš, predrevolucionarni utopiji...
in o efektih formiranja kapitala na mobilizacijo vojske.
Ali pa... ne, ne bom, ker...
Wood precej podcenjuje vpliv družbenih razlik...
"Wood precej podcenjuje vpliv družbenih razlik...
temelječih na bogastvu, zlasti na podedovanem bogastvu."
To si ukradel iz Vickers-ovega "Delo v Essex County" str.98, je tako?
Tudi to sem bral. Nam želiš tu zrecitirati vse živo?
Imaš mogoče neke svoje misli o tem?
Ali je to tvoja taktika? Prideš v bar. Prebereš nek odlomek od nekod,
In se potem pretvarjaš... Predstaviš ga, kot bi bil tvoj.
Razložiš kot svojo idejo, da očaraš dekleta? Mi osramotil prijatelja?
Vidiš, žalostna stvar za fanta kot si ti je, da boš, šele čez 50 let,
pričel razmišljati malo s svojo glavo.
In spoznal boš dve stvari o življenju.
Prva: Ne delaj tega.
In druga: Vrgel si 150 čukov za izobraževanje...
ki bi ga lahko dobil za dolar in pol v javni knjižnici.
Ja, ampak jaz bom vsekakor diplomiral, ti boš pa
mojim otrokom delal pompes-frites, medtem ko bomo šli mi na smučanje.
Možno, ampak jaz vsaj ne bom neoriginalen.
Mimogrede, če imaš kakšno težavo, greva lahko ven in jo rešiva.
Ne, stari, ni problema. Vse je kul.
- Kul? - Ja.
- Kul. - Kaj pa drugega kot kul.
Kako sem ti sedaj všeč?
Moj prijatelj je prekleto pameten.
Niti tri minute nisem tukaj, pa sem že naletel na pametnjakoviča, a?
- Veseli me, da sem te spoznal. - Bile so dobre, stari.
Ravno prav, da se dogovorimo, potem Chuck... Billy je užalil enega od njih...
Debeluharca je rekla, da mi odpadajo lasje, in, da imam odvečne kilograme.
Jaz pa njej, naj se jebe.
Uh.. Pogoltnil sem hrošča.
Čau.
- Idiot si. - Prosim?
Idiot si. Tam sedim že 45 minut...
čakam, da prideš in mi kaj poveš.
Ampak sedaj sem utrujena in moram domov.
Ne morem več sedeti in čakati nate.
- Jaz sem Will. - Skylar.
- Oh, in mimogrede,
tisti tip tam, kopija Michaela Boltona.
Recimo da... ni sedel z nami.
- Vem. Dobil sem tak občutek. - Vredu. Ok..
moram iti. Zgodaj moram vstati
in zapraviti še nekaj denarja na moje preplačano izobraževanje.
- Ne, nisem mislil nate. - Prav.
Tu imaš mojo številko. Kakšen krat greva lahko na kavo.
Drži. Lahko se dobiva in jeva skupaj karamele.
- Kako to misliš? - Ko razmisliš o tem...
...to je bezveze, pravtako tudi to s kavo. - Oh. Ja. Ok.
Uh, prav potem.
Jo.
- Zdaj bom zajebal pametnjakoviča in njegovo smučanje. - Le počakaj.
Morali bi prebutati tega pedra.
Imaš rad jabolka?
- Ja. - Ja?
Imam njeno številko! Jej malo tale jabolka?
Vstopi.
Oprostite? Je to oddelek za čiščenje zemljišč in zgradb?
Ja. Kaj lahko storim za vas?
Rabil bi samo ime študenta, ki dela pri vas.
- Niti en študent ne dela pri meni. - Lahko preverite?
V moji stavbi dela le en fantina.
- Take višine je. - Katera je vaša stavba?
- Druga Druga. Druga stavba.
- Če je kaj ukradel, bi moral vedeti o tem. - Ne, nič podobnega temu ni.
Samo njegovo ime potrebujem.
- Ne morem vam dati imena razen, če ga tožite. - To je profesor Lambeau.
In to je profesor Hayes.
Tom, prosim te.
Pomembno je. Prosim vas.
Willa ni bilo danes v službo.
To službo je dobil preko njegovega S.P. Njega lahko pokličete.
- S.P.? - Ja. Skrbnika za Pogojne.
Hvala ti.
Usrane.
Obstaja podobna procedura, Častni Sodnik,iz 1789, pomoč,
s katero lahko branilec dokaže samoobrambo proti vladi...
če se to delo smatra za delo proti tiraniji, delo za svobodo.
Častni sodnik, Henry Ward Beecher,
... pregovori iz Plymouth-a Pulpit, 1887, pravi, citiram... - 1887?
- Oprostite. - To je dvajseto stoletje.
- Posmehuje se nam. - Pravico imam, da govorim v prid svoje obrambe,
po Ustavi Združenih držav.
- Ne vi meni o ustavi. - To mi zagotavlja mojo svobodo.
"Svoboda," v slučaju, da ste pozabili "je pravica duše, da diha."
Ko ne more zajeti zraka, so zakoni preveč togi.
- Brez svobode, je človek sinkopa. - Kaj je človek?
- Nepokreten. Častni sodnik. - Sinko, sedaj sem jaz na vrsti.
Tukaj sedim deset minut, gledam ta vaša gangsterska razbojništva
in enostavno ne morem verjeti. Junij '93, napad.
September '93, napad.
Velika kraja automobilov, februar '94.
In vedno ste se branili sami, in citirajoč dobivali tožbe...
"pravica do lastnine konj in kočij" iz 1798.
Januar '95, žalitev paznika.
Razbojništvo, kraja, upiranje odvzemu prostosti. Vse zavrnjeno.
Tako sem prepričan, da ste bili hraniteljem nekoliko v napoto.
Država vas je premestila iz treh, zaradi težjih telesnih poškodb.
Drugemu sodniku ne bi bilo mar, meni je. Ko udariš policaja, greš v zapor.
Predlog za oprostitev je zavrnjen. Kavcija je 50,000 dolarjev.
- Hvala Vam.
Vsi vstanite.
- Halo? - Uh, Skylar?
- Ja. - Hej, uh, tukaj Will.
- Kdo? - Will.
Veš, tisti duhovit, čeden fant ki si ga spoznala sinoči v baru.
Ne spomnim se, da bi spoznala koga s takim opisom. Spomila bi se.
Oh, dobro. Tisti grd, grozen, škrbast tip...
ki si ga začopatila in, ki ti je utrujal celo noč.
- Oh, Will! Spomnim se te.
Kako si? Spraševala sem se, če boš poklical.
- Ja, poglej, mislil sem... - Čau, je kaj novega, punči?
- Počakaj sekundo. - Kaj delaš? Želiš malo moje riti?
- Spomnim se te iz mladolenega zapora. Kako si? Kaj kej počneš?
Oh, ja, oprosti za tole.
Mogoče bi se pa lahko dobila nekje ta teden.
- Sedeva v nek bar in jeva karamele. - Oh, zveni krasno.
- Res? - Ja, seveda. Kje si ti?
Uh, če premislim, mogoče malo bluzim,
ampak, uh,pa ne, da študiraš pravo?
- Sedite. - Hvala.
Veseli me, da sva malo poklepetala.
Kaj za vraga hočeš?
Gerald Lambeau sem.
Profesor, ki si opsoval.
Pa kaj za vraga hočeš?
Govoril sem s sodnikom, in strinjal se je, da te izpusti pod mojim nadzorom.
- Res? - Ja.
- Vendar pod dvema pogojema. - Katerima dvema pogojema?
Prvi je, da prihajaš k meni vsak teden.
- Čemu? - Da dokončaš tisti dokaz,
preideš na malo zahtevnejšo...
kombinatoriko,
višjo matematiko.
- Zveni nevarno.
Drugi je pa ta, da..
pričneš s terapijo.
Odgovoren sem za rezultate teh sestankov.
Če prekršiš katerega od teh pogojev boš moral odslužiti kazen do konca.
Ukvarjal se bom z matematiko, ne bom pa obiskoval usranih psihiatrov.
Raje to, kot sedeti v zaporu. Mar ne?
Prebral sem vašo knjigo in "Mike" je imel enake težave...
ki jih je imel tudi "Chad", delavec na borzi.
Točno tako. Zadel si poanto. Dobro zate, Will.
- Zelo dobro. - Hvala.
Will, vsi ti pritiski... jaz jih ne obsojam.
Ne etiketiram te,
vendar oni uničujejo tvoj potencial.
Nič več prevar. Nič več neumnosti. Nič več kričanja.
Prav imate. Zaboga, jaz to vem.
S tem, ko priznavaš, se ne boš tako lahko izmazal. Daj, Will. Še malo.
- Ma, mislim, jaz delam neke stvari? - Kaj... Kake stvari?
Nekaj počnem, veste, skrivam se pred ljudmi. - Skrivaš se?
- Ne, mislim, všeč mi je. Hodim na določena mesta. Spoznavam ljudi.
- Res? Kakšna mesta? - Ma v klube.
Nadaljuj. Samo tako naprej. Kakšne klube?
Kot, uh, kot "Fantasy".
"Fantasy." Lepo, nadaljuj.
Je nekaj v tej glasbi preprosto te obsede.
Všeč mi je ta "house" glasba. Je kot...
- Veste, priganja te k ritmu. - Bum, bum, bum. O, ja.
Enostavno...
Ja?
Vam je težko prikrivati dejstvo, da ste peder?
O čem govoriš? Kaj?
Kolega, pred dvema sekundama, si bil pripravljen nategniti me.
Nategniti? A pa si ti...
Žal mi je, ker te moram razočarati.
Hej, saj me nisi razočaral. Ni mi mar, če se prilizuješ.
Kaj... P.. Prilizujem? O čemu govoriš?
Težka teorija je kot simfonija.
Zelo erotična je.
- Vau. - Hvala ti, Henry.
- Ah, Henry. - Zdravo, Gerry.
Veš kaj? Tako ne morem delati.
- Ma to ni... Omembe vredno. - Kaj se je zgodilo?
Naslednji teden nastopam na državni televiziji.
Prej nisem imel časa, da ti povem, manj govori s tistim norcem.
Dobesedno nor je.
Henry.
Ok,Will. Zdaj si v svoji postelji.
Povej, koliko let imaš?
Sedem.
Kaj vidiš?
Nekaj v moji sobi.
Kaj to?
Nekaj kot.. Podoba nekoga. Lebdi nad menoj.
Will, na varnem si.
To... To se me dotika.
Kam se te dotika?
Tam spodaj,
in nervozen sem.
Will, ni ti potrebno biti nervozen.
Igra se začenja.
Prečudovito je,
ker se mi lahko...
ljubimo vse do sončnega zahoda.
- Moj bog.
- Oprosti Rich. - Imam pametnejše delo.
Ma daj! En ples!
Resnično ste me hipnotizirali.
- Zaboga, Will. - Kaj je? No daj. Nisem jaz kriv, da je on odšel.
- Rekel sem ti, da opraviš s temi ljudmi. - Poglej...
- me v oči. - Pojdi dol.
Ne potrebujem terapije.
- Dovolj. Ven!
- Zjutraj sm klical Mel-a Weintraub-a, da ga... - Ma, kakšna korist?
Kaj boste počeli?
- Kakorkoli že, nekdo je. - Kdo to?
Bil je moj, uh... moj cimer na fakulteti.
Zaupanje. Zelo važno v odnosu.
Prav tako je zelo važno v bolnišnici.
Zakaj je zaupanje najvažnejša stvar...
ko vzpostavljate odnos s pacientom?
Morin, nehaj prežvekovat in se nam pridruži.
- Vinnie. - Am...
Zato ker, uh...
Zaupanje je, uh... Zaupanje je življenje.
Vau. Zelo globokoumno. Hvala ti, Vinnie.
Naslednjič vzami s seboj bratove zapiske.
Če se pacient ne počuti lagodno, da bi vam verjel, do vas ne bo iskren.
Potem tudi ni smisla, da ga sploh zdravite. Če vam
ne verjamejo, potem jih ne boste nikoli prepričali, da spijo z vami.
To je pa cilj vsakega terapevta. Dotolci jih dokler so ranljivi.
To je moj moto.
Oh, dobro, vsi ste budni. Dobrodošli na predavanje.
- Zdravo, Sean. - Hej, Gerry.
Uh, dame in gospodje, z nami je velikan.
Profesor Gerald Lambeau, dobitnik Fieldove medalje za kombinatoriko.
- Zdravo. - Mogoče kdo od vas ve, kaj je Fieldova medalja?
To je velika stvar. Nekaj kot Nobelova nagrada za matematiko.
Samo, da le - to podeljujejo vsake štiri leta. Velika stvar.
Neverjetna čast. Dobro, za danes bi to bilo vse.
Hvala. Vidimo se v ponedeljek. Govorili bomo o Freudu.
Zakaj je vzel toliko kokaina, da bi še konja ubilo. Hvala Vam.
- Kako si? - Veseli me, da te vidim.
Torej.
- Sean, imam nekaj zanimivega zate. - Res?
Kaj, ti moram vzeti kri in vodo? O čem gre?
Zakaj nisi prišel na podelitev diplom?
Veš, ja.. Bi sem zaseden.
- Pogrešali smo te. - Res?
- Kako dolgo se nismo videli? - Že od Nancy-ine smrti.
Ja, žal mi je.
Bil sem v Parizu. Na tej prekleti konferenci.
Dobil sem tvojo sožalje na kartici. Bilo je lepo.
- Pridi. E to je prevračanje.
Hej, kaj se je zgodilo? So ti omilili kazen ali kaj?
Dobil sem, uh.. pogojno potem moram na posvetovanje 2x tedensko.
Opa..nevarno to. Daj Morgan, predaj se!
Hej, Bill, pojdi dol z njega. Tekmo bomo izpustili.
- Prenatrpan razpored imam. Zelo sem zaseden. - Sean, Sean.
Tale.. Tale fant je neverjeten. Nikoli nisem videl česa takega.
Gerry, zaradi česa je tako neverjeten?
- Si že slišal za Ramanujana? - Sem, sem. Nisem.
Človek božji. Živel je več kot 100 let. Iz Indije.
- Tisti s pikami, ne s turbani. - Ja, brez turbanov.
Živel je v nekem majhnem šotoru nekje v Indiji.
Ni hodil v šolo.
- Nikoli ni videl kakšno znastveno delo. - Kavo?
- Vi gospod? - Samo trenutek.
Prišel je do neke stare matematične knjige
in iz navadnega teksta moral potegniti teorije...
ki so matematike mučile leta in leta.
Ja. Neskončni ulomki. Napisal je, uh...
- Ja, poslal je to Hardy-u na Cambridge. - Ja, Cambridge. Ja.
- Tudi Hardy je takoj prepoznal genialnost njegovega dela... - Aha.
Pripeljal ga je v Anglijo in leta sta delala skupaj
ter ustvarila ene najbolj vzburljivih matematičnih teorij doslej.
Tale.. Tale Ramanujan...
tak genij je edinstven, Sean.
- In tale fantina je prav tak. - Hmm.
- Ampak je.. malo je zaprt. - Hmm.
Potrebujem nekoga, ki se mu lahko približa.
- Nekoga kot sem jaz? - Ja, kot ti.
- Zakaj? - Podobno otroštvo imata.
- Kakšno otroštvo? - Ja, iz istega kraja sta.
- Je on iz Southie? - Ja.
Dečko genije iz Southie.
- Kolikim psihiatrom si ga peljal, predno si prišel k meni? - K petim.
- Naj ugibam. Barry? - Ja. -Henrry? - Ja. -Pa menda ja ne tudi k Rick-u?
- Sean, prosim te, dobivaj se z njim samo enkrat vsak teden.
Prosim te?
Z njim je, kot bi igral poker. Ne dovoli mu, da vidi, kaj imaš v rokah.
Če jo je našel, je verjetno, prebral tudi tvojo knjigo.
Težko bi jo našel.
- Zdravo, Will. - Zdravo.
To je Sean Maguire. Will Hunting.
Kako si?
- Ja, začniva. - Ja, dajva.
Napet sem. Naj se zdravljenje začne.
- Oprostite? - Ja, Tom.
Tudi ti Gerry.
Ja, seveda.
- Kako si?
Iz katerega dela Southie-a si?
- Všeč mi je, kako ste uredili mesto. - Oh, hvala.
Si vse to kupil na neki razprodaji,
ali je to prišlo kot "pakiranje za psihiče" vse skupaj?
- So ti všeč knjige? - Ja.
- Si že bral kakšno od teh knjig? - Ne vem.
- Kaj pa kakšno od teh? - Verjetno ne.
Pa tiste na zgornji polici? Si jih bral?
- Ja, te sem bral. - Dobro zate. Kaj misliš o njih?
Nisem prišel razpravljat o knjigah. To so tvoje knjige. Jih ti ne bereš?
Bral sem jih. Moral sem.
- Najbrž si potreboval veliko časa. - Precej, ja.
Združene Države Amerike: Celotna zgodovina, Prvi del.
Moj bog. Če si želel brati pravo knjigo zgodovine,
potem beri Howard Zinn-a Narodna zgodovina Združenih Držav.
Ta knjiga je, da gorje materi.
Boljša od Chomsky Soglasje o delu?
- Misliš, da je to dobra knjiga? - Taki, kot si ti, me dušijo.
Zapravljaš ves svoj denar za te fensi knjige.
- Vse to so iskane knjige. - In katero so prave knjige, Will?
- Tiste, ki ti dvignejo lase v zrak. - Ma ni mi ostalo ravno veliko las.
Hej, raje si ta cigaret zatlači v rit.
- Zate bi bilo to bolj zdravo. - Ja, vem.
- Škodi mi med vadbo joge. - Vadiš, a?
- Kaj, ti dvigaš? - Ja.
- Tiste običajne uteži? - Ne, težo sam nastavljam.
- Oh, res? Veliko težo, a? - Ja. Ja, ogromno.
- Res? - Le tako naprej.
- Koliko dvigneš na klopi? - 100 kg. Pa ti, koliko dvigneš?
Si to ti slikal?
- Ja. Pa ti, slikaš? - Ne.
- Kipariš? - Ne.
Ti je všeč umetnost?
- Imaš rad glasbo? - To je navadno sranje.
Oh, povej mi, kaj resnično misliš.
Mix linearnosti in impresionizma, daje zelo zmedeno kompozicijo.
Ukradel si malo od Winslow Homer s to razliko, da si ti dal beli čoln.
Ma, dragi Monet, to je umetnost. Ni ravno dobro.
- Ampak to ni to, kar me skrbi. - Kaj pa te skrbi?
- Skrbijo me barve. - Veš kaj je najhuje od vsega?
Barvanje po vrstnem redu.
Jasno, da barve po vrstnem redu. Barve so tisto, kar me očara.
- Res? - Kaj pa.
Mislim, da si samo korak od tega, da ti odtrgam uho.
- A ja? - Oh, ja.
Mogoče bi se moral preseliti na jug Francije in zamenjati ime v Vincent?
- Si slišal kdaj za pregovor: "išči pristan v nevhti"? - Ja.
- Morda se to nanaša nate. - V kakšnem smislu?
- Morda si ti sredi nevihte, velike usrane nevihte. - Ja, možno.
Nebo se ti je zrušilo na glavo. Strele udarjajo v tvoj mali čolnič.
Vesla so skoraj počila.
Polulal si se v hlačke. Jokaš za nekim pristaniščem.
Mogoče želiš zbežati od tod.
Veš, morda si prav zato postal psihiater.
Bravo. Uganil si. Sedaj me pusti, da delam svoje delo.
- Mogoče si poročil napačno žensko. - Mogoče bi moral paziti, kaj govoriš!
Da mi nisi več pisnil, jasno?
Ah.
To je to, mar ne?
Poročil si se z napačno žensko.
Kaj se je zgodilo? Kaj, zapustila te je?
Menda ja ni, veš... porivala z nekom drugim?
Ubil te bom, če še enkrat užališ mojo ženo.
Ubil te bom.
Si razumel, pankrt?
Čas se je iztekel.
Ja.
Voljno, gospod.
Si v redu?
Poglej, razumel bom, če ga ne boš želel več videti.
Torek, 16:00. Potrudi se, da bo mali tu.
Drži.
Hvala.
Super zgledaš s temi očali.
- Hvala ti. - Preprosto božanska so.
- Ja, vedno sem si želela temno modra. - Čudovito.
Odraščala sem v Angliji, hodila sem v kul šolo.
Veš, taka napredna, svobodna, moderna privatna šola.
Potem Harvard. Upam, da medicino.
Veš, razmišljam, na koncu
bo moj um vreden 250,000 $.
Zveni odurno, mar ne?
- Prinesi mi še en "mai tai"!
To je kul. Mislim, tvoji starši so veseli, ker ti plačujejo to šolanje.
Ne, mene veseli ker plačujem. Denar sem podedovala.
Vau. A gre Harvardu ves ta denar?
Ne, Stanfordu. Junija grem tja diplomirat.
Dobro, torej si hotela tega mornarčka samo izkoristit, potem pa greš, a?
Ma jaz sem samo eksperimentirala s teboj za čas anatomije.
V tem slučaju, ok.
- Hej, želiš, da ti pokažem moj magični trik, Skylar? - Logično.
Prav. Ampak obljubi...
Dobro.
- Ta je samo zate, Rudolph. - Čakaj Potreboval boš mojo palico.
Dobro, dotakni se me. Hvala ti. Vredu.
Naredil bom tako, da bodo vse te karamele izginile.
Pripravljena? Ok.
Ena, dve, tri.
- Izginile so.
To je moj... Veliko boljši je trik z mojim zajcem.
Pa...
Po pravici povedano, se ne dobivam velikokrat z dekleti.
Kakšna smola... Mislim, zame.
Veš na kaj mislim? Vem, da si razmišljal o tem.
- Oh, ne, nisem. - Si, si.
- Ne, resno nisem. - Si. Nadejal si se "poljuba za lahko noč".
Ne, poglej, da ti povem. Nadejal sem se "natepavanja za lahko noč".
Ampak zadovoljil se bom tudi s poljubom.
- Joooj, kako si skromen. - Hvala.
- Mm. - Ne, hecam se... Nadejal sem se poljuba.
In, zakaj tega ne storiva že sedaj?
- Prav sedaj? - Ja.
Pridi.
Mislim da imam malo od tvoje kumarice.
Spet ti, a?
Sledi mi.
Kaj pa je to? Trenutek med fanti?
Tole je resnično lepo. Te podžigajo labodi? Je to zate kot nek fetiš?
Je to nekaj, čemur moraš sedaj posvetiti nekaj časa?
- Razmišljala sem o tistem, kar si rekel pred dnevi. O moji sliki. - Oh.
O tem sem razmišljala vso noč.
In nekaj mi je šinilo na misel.
Potem sem mirno in trdno zaspala in od takrat nisem več rmislila nate.
- Veš kaj mi je prišlo na misel? - Ne.
Ti si samo paglavec. In pojma nimaš o čem govoriš.
- Ma hvala ti. - Je že vredu.
Nikoli nisi bil nekje izven Bostona.
Ne.
Če te vprašam nekaj o umetnosti, mi boš povedal do zadnjega detajla...
iz vsake knjige umetnosti, ki je bila kdaj napisana.
Michelangelo? Veš veliko o njem?
Njegovo življenjsko delo, politično opredelitev. Njega in papeža.
Njegov spolno nagnjenost. Vse, kar je počel, mar ne?
Ampak stavim, da mi ne znaš opisati vonj Sikstinske Kapele.
Nikoli nisi resnično stal tam in opazoval ta prekrasni strop.
Gledal to.
Če te vprašam kaj o ženskah,
mi boš verjetno dal spisek tvojih priljubljenih.
Mogoče si jih nekaj tudi povalal.
Ne znaš pa mi povedati, kako je to, ko se zbudiš ob ženski...
in se resnično počutiš srečnega.
Ti si nevaren fante'.
Če te vprašam nekaj o vojni, boš pričel citirati Shakespeareja, mar ne?
"Še enkrat v predor, prijatelji dragi."
Ampak ti nisi bil v bližini kakšne vojne.
Nikoli nisi v naročju držal glavo najboljšega prijatelja...
in ga gledal kako kako s poslednjimi izdihljaji kliče tebe na pomoč.
Če te vprašam kaj o ljubezni, mi boš verjetno citiral kak sonet,
nikoli pa nisi gledal ženske in se počutil popolnoma ranjivo.
Nisi poznal nekoga, ki bi te lahko očaral s svojim pogledom.
Čutil, da je Bog poslal na Zemljo angela samo zate,
angela, ki bi te rešil iz globine pekla.
In ne bi vedel, kako je biti njen angel,
in poleg vsega čuvati svojo ljubezen le zanjo.
Poleg vsega. Poleg raka.
In ne veš, kako je, ko spiš, čakaš u bolniški sobi...
jo dva meseca, držiš za roko,
ker zdravniki vidijo v tvojih očeh...
da "čas obiskov" ni odvisen od tebe.
Ti ne veš, kaj je izguba,
ker se te zgodi le takrat, ko imaš nekoga rad bolj kot samega sebe.
Dvomim, da si kdaj imel koga tako zelo rad.
Ko pogledam vate, ne vidim inteligentnega, poučenega človeka.
Vidim usranega, prestrašenega klinca.
Ampak ti Will, ti si genij. Tega nihče ne oporeka.
Nihče nikoli ne bi mogel razumeti vse tvoje mogočnosti.
Ampak ti predpostavljaš, da veš vse o meni, ker si videl mojo sliko.
Izstrgalo si moje celo življenje.
Sirota si, mar ne?
Misliš, da se mi sanja, kako težko je bilo tvoje življenje...
kako se počutiš, kdo si ti...
samo zato, ker sem brala Oliverja Twista?
Te mar ta knjiga v celoti opisuje?
Iskreno, ni mi mar za vse to, ker...
Veš kaj? Ničesar ne morem izvedeti o tebi...
Tega ne morem prebrati v neki usrani knjigi.
Razen, če bi želel, da govoriva o tem,
kdo si ti.
In mene to zanima. Resnično.
Ampak ti tega ne želiš, mar ne, prijatelj?
Prestrašen si s tem, kar lahko poveš.
Ti si na potezi, šefe.
Ejla? Ej?
Ej?
Profesor Valenti, ste to spet vi?
Spaka.
- Oh, moj Bog. - Jezus, koga si poklical?
- Nikogar. Pozabil sem številko. - Kaj si ti, mentol?
Celo po dežju si šel tam, pa nisi vzel s seboj številke.
Ne, to je bila 041, številka tvoje mame. Zmanjkalo mi je denarja.
Zakaj ne pustiva mame pri miru? Jaz sem malo prej pustil tvojo.
- Res je to smešno, Morgan.
To je denar, kreten.
- Samo mi probaj nasprotovat, pa boš videl. - Dobro, Morgan.
- Boš že videl. - Dobro, Morgan.
Samo nehaj se zajebavat z mano.
Brez kajenja.
Kako to misliš "ni govoril"? Noter sta bila celo uro.
Samo sedel je in štel sekunde, vse dokler je njegove terapije konec.
- Po pravici povedano, očaral me je. - Zakaj je naredil to?
Da mi dokaže, da mu ni potrebno govoriti, čene želi.
Kaj je to? Tekmovanje v gledanju med dvema prijateljema iz kraja?
Tako je in jaz ne smem prvi spregovoriti.
Poznam teorijo, Alexander, a fant je našel prosto geometrijsko sliko.
- Struktura drevesa ni dobra. - Poglej. On spaja dve vertikali.
Ampak jaz lahko najdem zbir.
- Poanta je v tem, kao grupiraš izraze, Aleksandre. - Ampak, Gerry.
Če vso stvar izpeljemo tako, potem...
Hej, glejte.
Tole sem zapisal. Tako je lažje.
Včasih se nekaterim posreči.
Fantastičen človek si.
Veš, nekoč sem bil v letalu,
in sedel sem tako, in...
kapetan prične z vsem tistim, saj veš,
"leteli bomo na 10,000 metrov," ampak potem odloži mikrofon.
- Pozabi ga izklopiti. - Aha.
Potem se obrne k sopilotu, in mu reče:
"Veš, ravno sedaj mi je zadišal en cigaret in skodelica tople kave".
Stevardesa pohiti skozi letalo...
da mu pove, da je mikrofon še vklopljen.
Potnik iz zadnjih sedežev pa: "Hej srček, ne pozabi mu nesti kave."
Si kdaj bil na letalu?
Ne, ampak to je samo šala. Bolje se sliši, ko slišiš to iz prve roke.
Ja, prav imaš.
Povalal sem jo nekolikokrat, veš?
Res? Dobro zate.
- In to zelo dobro. - Zelo, a?
Prejšnji teden sem imel randi z njo.
- Kako je bilo? - Bilo je dobro.
- Želite zopet ven z njo? - Ne vem.
- Zakaj? - Nisem je poklical.
- Jezus, pa ti si amater. - Vem, kaj delam.
Ja. Ne skrbi zame. Vem, kaj delam.
Ja, ampak tale punca je bila, saj veš, prečudovita.
Pametna je. Duhovita. Drugačna je od večine deklet, s katerimi sem bil.
- Pa pokliči jo, Romeo. - Zakaj, da bi spoznal, da ni popolna?
Da je dolgočasna? Veš, mislim...
To dekle je izpadlo perfektno. Tega ne bi želel pokvariti.
Mogoče si pa ti izpadel perfekten. Morda tega ne želiš pokvariti.
Ma mislim, da je to odličen način razmišljanja, Will.
Tako boš šel skozi vse svoje življenje in nikoli nikogar dobro spoznal.
Moja žena je prdela, ko je bila nervozna.
Imela je vse sorte, čudovite, drobne osebne lastnosti.
Veš, v snu je prdela.
Evo, kaj se je zgodilo enkrat.
Neko noč je prdnila tako glasno, da je zbudila psa.
Sama se zbudi in vpraša: "Si bil to ti?"
Odgovoril sem:"Jaz sem, ja." Nisem imel srca, da ji povem.
- Zbudila je samo sebe? - Ja.
Vidiš Will, že dve leti je, kar je umrla, a se še vedno spomnim take reči.
To so prelepe stvari, veš? Take malenkosti.
Prav to so stvari, ki jih najbolj pogrešam.
Te drobne njene posebnosti.
To jo je delalo za mojo ženo.
Fant, tudi ona me je dobro poznala. Poznala je vse moje posebnosti.
Ljudje tem stvarem pravijo "posebnosti," ampak to niso.
To so lepe stvari.
Zato moramo izbirati, koga puščati v naše čudne male svetove.
prijatelj, ti nisi popoln.
Dovoli mi, da ti prihranim čas.
Dekle, ki si jo srečal, tudi ona ni popolna.
Vprašanje pa je, ali sta narejena drug za drugega.
V tem je stvar. V tem je ves trik okrog intime.
Lahko veš vse na tem svetu, prijatelj,
ampak edini način, da izveš nekaj o tem je, da ji daš možnost.
Sigurno se ne boš naučil tega od takega starega osla, kot sem jaz.
Tudi, če bi vedel, ne bi tega govoril uscanetu, kot si ti.
Res, zakaj?
Povedal si mi vse ostalo.
Govoriš več kot katerikoli psihič, ki sem ga v življenju videl.
Hej, jaz samo predajem to sranje. Nisem rekel, da vem, kako se to dela.
Ja.
Si že razmišljal, da bi se ponovno poročil?
Moja žena je mrtva.
- Osredotoči se na besedo "ponovno". - Mrtva je.
Res odlično razmišljanje Sean,
Mislim, tako boš šel skozi do konca življenja...
in nikogar več dobro spoznal.
Čas je potekel.
- Pridrži tale vrata. - Drži.
- Hvala.
"G" mol. Naj bolj žalosten akord.
- Čau. - Hej.
- Kje si bil? - Oprosti. Bil sem... Resnično sem bil zaseden, in...
- Ampak... - Tudi jaz.
Res? Ja... Mislila sam, da boš poklical.
Ja, samo...
- Mislim, lepo smo se imeli. - Tudi meni je bilo zelo lepo.
Mislim, Jaz samo... Jaz...
Oprosti. Pošprical sem.
Ne, ne. Mislim, vredu je.
Ja, ampak... spraševal sem se,
če bi mi dala še eno šanso?
Veš, da te še enkrat povabim ven.
- Ne morem. - Prav.
Oh, ne, nisem... Nisem mislila, da nikoli ne morem.
Samo trenutno ne morem.
Moram določiti vrste protonov za "ebogamine".
Vse to zveni zelo zanimivo. V resnici je zelo dolgočasno.
- Dobro... - Mogoče kdaj drugič.
- Lahko jutri? - Uh, ja, drži.
- Ok. - Ok.
- Čau. - Čau.
- Kaj ti spet tukaj?
Nisem mogel čakati do jutri.
Od kod ti to?
Moral sem spati z eno iz tvojega razreda.
Upam, da je kakšna z raztrganimi čevlji in smrdljivim zadahom.
- Daj. Pojdiva se zabavat. - Ne, tole se moram naučiti.
Saj ne greš jutri na operacijo, mar ne?
- Ne. - Pojdiva.
Oh, Bog! Moj pes zmaguje!
Naprej, Misty!
Daj! Teci! Lej ga! Daj!
Glej, glej ga. Teci Misti! Ajde!
- Zmagal je. - Vse je premagal.
Pa ti, si odraščal nekje tu v bližini, a?
Ne daleč od tod. Južni Boston.
Še vedno sem pod vplivom zmage.
Poglej se. Izgledaš tako srečen.
In kako je potem bilo tu?
Kot vedno. Nič posebnega.
Imaš veliko bratov in sester?
- Če imam veliko bratov in sester? - Točno tako.
- Jaz sem irski katolik, kaj misliš? - Točno. Točno tako..
- Koliko? - Ne boš mi verjela.
- Zakaj? Daj. Koliko? Pet? - Ne.
Sedem? Osem? Koliko?
- Imam 12 starejših bratov. - Ni govora!
Ne, prisežem ti. Jaz sem srečni trinajsti.
Znaš vsa njihova imena?
A, če znam... Seveda, to so moji bratje.
Kako jim je ime?
Marky, Ricky, Danny, Terry, Mikey, Davey, Timmy, Tommy, Joey, Robby, Johnny and Brian.
Kako, kako?
Marky, Ricky, Danny, Terry, Mikey, Davey, Timmy, Tommy, Joey, Robby, Johnny and Brian.
In Will.
- Will? - Ja.
- Will. - Vau.
- Se še kar videvate? - Ja, saj vsi živijo v Southie.
- Jaz živim s tremi od njih. - Res?
- Ja. - Želela bi jih spoznati.
Dobro, tudi to bomo zrihtali.
Hej, veš, sinoči sem bral tvojo knjigo.
- O, torej ti si bil ta.
A še vedno, uh... Še vedno obiskuješ svetovanje za veterane?
Ne.
- Zakaj? - Odnehal sem, ko mi je žena zbolela.
Se kdaj vprašaš, kakšno bi bilo življenje, če ne bi spoznal žene?
Kaj? Misliš, če bi mi bilo bolje, če nje ne bi bilo?
- Ne, ne pravim, da bi ti bilo bolje bez nje. - Kaj pa?
- Nisem tako mislil. - Vredu je. To je zelo pomembno vprašanje.
Imel boš slabe dneve, ampak se boš potem vedno obračal...
k tistim dobrim stvarem, ki jim do tedaj nisi polagal pozornosti.
In ti ni žal, da si spoznal svojo ženo?
Zakaj? Zaradi bolečine, ki jo čutim sedaj?
Tepel sem se po glavi, a mi nikoli ni bilo žal niti enega dneva z njo.
Kdaj si pa dojel, saj veš, da je ona taprava?
21. oktobra 1975.
O moj Bog. Celo jebeni dan se spomniš?
Takrat je bila zadnja tekma finala največja tekma Red Sox-ov.
- Definitivno. - S prijatelji sem vso noč prespal na ulici, za vstopnice.
- Imeli ste karte? - Ja. Na dan tekme sem sedel v baru,
čakal, da se začne tekma in takrat je vstopilo to dekle.
Bila je to odlična tekma. Na koncu 8 minute, je Carbo izenačil.
Bilo je 6 proti 6. Igralo se je do 12.
Na koncu 12. minute vztopi Carlton Fisk, znan kot "Debelinko".
Stopi na podlogo. Veš, ima tisto čudno pozo.
- Ja, Ja. - In potem... Bum! Zašlata jo!
Žogica odleti visoko, vse do roba levega polja!
Petintrideset tisoč ljudi vstane na noge, in vpijejo za žogico.
Ampak to ni še nič, Fisk maha za žogico kot neki norec.
- Ja, to sem videl. - "Preleti! Preleti!
- To. - Preletela je!"
Potem žogica zadane ob steber. Njemu se zmeša, a 35 000 navijačev...
Preplavijo ves teren.
Ja, on pa odriva ljudi s poti.
"Umaknite se! Umaknite se!"
Ne morem verjeti, da si imel karto za tako tekmo.
- Si tudi ti uletel na teren? - Ne, nisem uletel na teren. Ni me bilo.
- Kaj? - Ne, bil sem v baru in pil pijačo z mojo bodočo ženo.
"Home run" Debelinka Fiska zato, da bi pil pijačo z neko neznanako?
Ja, ampak moral bi jo videti. Izgledala je omamno.
- Ma, briga me tudi, če je... - O, ne, ne, osvetlila je prostor.
- Briga me če je prišla Trojanska Helena.- Oh, Trojanska Helena!
To je bila zadnja tekma finala! O, Bog, kaj pa so ti prijatelji rekli?
- Pustili so te? - Morali so.
- Kaj si jim rekel? - Le svoje karte sem položil na mizo.
In rekel, "oprostite, fantje. Moram videti neko dekle."
- "Moram videti neko dekle"? - Ja!
To si rekel? In pustili so te, da greš?
O, ja. V očeh so mi videli, da sem bil resen.
- Me hecaš? - Ne, ne hecam te, Will.
Zato ti pa sedaj ne govorim o punci, ki sem jo pred 20-imi leti videl v baru...
in, kako mi je žal, da je še vedno nisem spoznal.
Ni mi žal 18-ih let, ki sem jih preživel z Nancy.
Ni mi žal 6-ih let, ko nisem delal, ker je žena zbolela,
in ni mi žal zadnjih let, ko je bila hudo bolna.
In prepričan sem, da mi ni žal, ker sem izpustil eno usrano tekmo.
To je žaljenje.
Vau!
Ampak vseeno bi bilo dobro, da bi videl tisto tekmo.
Kako bi nej vedel, da bo "Debelinko" naredil "home run".
Veš, na terenu sem zelo koristna.
Precej visoka sem.
- Ma niti nisi tako zelo visoka. - Zabijam.
- Bom igrala v N.B.A.?
"Tako mora biti." Hm.
Zakaj vedno sediva tu?
Ker je boljše, kot če bi pri meni.
Ja, ampak jaz še nikoli nisem videla kako je pri tebi.
Ma vem jaz, kako je.
Kdaj bom lahko spoznala tvoje prijatelje in brate?
Ma oni v te kraje ne hodijo ravno velikokrat.
Mislim, da grem lahko do Južnega Bostona.
En mali izletek.
Sem težava jaz, ali se ti skrivaš pred njimi in obratno?
- Dobro. Greva. - Kdaj?
Ne vem. Naslednji teden.
Pa, če rečem, da ne spim s teboj, dokler ne spoznam tvoje družbe?
Mislim da je, okoli 4:30 zjutraj . Morali bi biti budni.
O, Bog. Moški so brez sramu.
Celo, ko ne razmišljate s svojim malim, a takrat vsaj delate zanj.
Kaj pa drugega. Pa bi lahko dobil vnaprej, nekaj za mojega malega?
Ne vem. Bomo vprašali. "Izgledi nisu dobri."
- Kaj? - Jebemti... Hej, Chuck. Ne. Nič. Spi naprej.
"Izgledi"? ta ista stvar ti je rekla, da boš igral v N.B.A.
Točno, pazi se. Raje že sedaj kupi sezonske karte.
Mmm! Zakaj pa ne. Visoka sem. Rada nosim top.
- Ma nisi ravno toliko visoka. - Sem.
Morda sem pa prava oseba za trojke.
Jaz sem pa pravi za "home run-e".
Ne mi pravit te športne metafore.
Tudi "škratek" lahko zabije opici tiča v rit.
Morgan uleti in prične, "Mene ne moti. Mene ne moti..."
Ne morem verjeti, da ste pripeljali Skylar ravno zdaj, ko smo mrtvo pjani.
Vem, Morgan. Ampak redko nas je videti pijane.
Moj stric Marty pije. Čez 6 do 8 mesecev začne delat.
Sem že govoril, kaj se je zgodilo, ko je vozil in so ga ustavili policaji?
- Vam sem, ne? - Za Marty-a, si.
Da vam povem, kaj se je zgodilo mojemu stricu, to morate slišati.
On vedno pripoveduje zgodbe. Vsakič, ko pridemo sem, ima novo.
Četudi smo to že vsi slišali. Daj. Vseeno jo povej.
Bom. Najlepša ti hvala. Prav čudovit uvod si mi naredil.
Moj stric Marty vozi domov, ne?
Pojma nima, kje se nahaja? Odpelje pijan kot čep. Mrtvo pijan.
Nek policaj ga vidi, ustavi ga. Moj stric je torej najebal.
Policaj ga izvleče iz avta in ga poskuša spraviti na noge.
Stric izstopi iz avta, bruha, policaj je prepričan, da je nad mejo dovoljenega.
Toliko, da ga ni uklenil in odpeljal v keho.
Naenkrat pa, kakih sto metrov nižje, odjekne močna eksplozija.
-Stari v momentu rata trd. Obrne se... - So ga ustrelili?
Ne. Hej... Hej... Vi ste to že slišali.
Ja, Morgan, utihni. Nehaj.
Nek tip se je zaletel v drevo. Zgodila se je prometna nesreča.
Za vsak slučaj...
- Ma, kako je lahko slišal... - Utihni, jebemti!
- Ob pamet ga spravljaš. - Polomil te bom. Utihni!
To zgodbo ti je že govoril.
In policaj reče mojemu stricu, "Sedi sem. Da se mi nisi premaknil."
Policaj gre vzdolž ceste, da vidi, kaj se je zgodilo.
Po nekaj minutah ležanja v svojem scanju in bruhanju,
se stric vpraša, kaj sploh tam počne.
Vstane, gre v svoj avto in se odpelje domov.
Naslednje jutro je moj stric prišel k sebi.
- Sliši, da nekdo trka na vrata.
Gre k vratom, jih odpre... "Kaj je?"
Bil, je policaj, ki ga je ustavil.
Policaj pravi, "Jebi se, Kaj ti meni 'Kaj je?'"
Ti že veš, kaj je. Sinoči sem te ustavil, pa si pobegnil."
Stric pa njemu, "Nikoli v življenju te nisem videl.
Vso noč sem bil z mojimi otroci. Pojma nimam kdo si."
Policaj pa, "Ti že veš, kdo sem jaz. Pojdiva do tvoje garaže."
Stric, "Kaj?" Policaj, "Dobro si slišal. 'Pojdiva do tvoje garaže."
"Dobro. Vredu." Odpelje ga do garaže in odpre vrata.
In tam... Policajev avto v stričevi garaži.
- Tako se je...
Razpočil se je od smeha, ker se je domov pripeljal s policajevim avtom.
Najboljši del je, da je policaja...
bilo tako sram zaradi vsega tega, da ni stricu naredil ničesar.
Ves dan se je vozil naokrog s stričevim Chevelle in iskal hišo.
Dobro Chuck, kaj je poanta tvoje zgodbe?
Izmazal se je. To je poanta.
- Vprašanje je... - Ajde. Dovolj.
- Nekaj poizkušam razjasniti. - Samo ga blamiraš.
- Nobenega smisla ni. - Smisel je,
če poslušaš zgodbo in nehaš postavljati vprašanja.
Da vidim, če veste tole.
Mary in Paddie, zakonski par, ležita v postelji.
Nekega jutra, za petdeseto obletnico njune poroke, se prebudita.
Mary se obrne in pogleda v Paddie-a.
Reče mu, "O, Bog, Paddie.
Tako prikupen dec si. Ljubim te.
Rada bi naredila nekaj zate.
Storila bom, kar ti srce poželi.
Povej, kaj bi želel?
Paddie pa začne, "Oh, zaboga, Mary. To je zelo lepo od tebe.
Obstaja stvar, ki si jo želim že 50 let,
in, uh, želel bi, da mi ga pofafaš.
To bi želel." Mary nato, "Prav."
Izvleče protezo, jo da v kozarec in mu ga pofafa.
Po tem pa Paddie njej, "Ja, punca, prav to sem potreboval.
To je bila najbolšja stvar, ki sem jo kdajkoli doživel!
Čudovita si, Mary! Ljubim te!
Pa lahko storim jaz kaj zate?"
Mary privzdigne glavo, ga pogleda in reče: "Poljubi me."
- Oh! - Oh, Bog!
- To je tako odurno. - Ampak dobro, slišal sem še huje.
- Poberi se! - Dobro fantje, se vidimo kasneje.
Drži. Pazi nase, Bill.
Skylar, pa hvala, ker si se oglasila.
Premislil sem si glede ljudi s Harvarda.
Ne hiti še, niso prav vsi kot jaz.
Oh. Verjamem. Me veseli, da sem te spoznal.
- Oh. - Malo lažje. Počasi se oddalji za en korak.
- Oh, ma daj. Stari. - Vem, kaj delaš, kolega.
- Zapeljal nas boš domov. - Kaj za vraga misliš, da sem?
- Daj, Chuck. - Poberi se, peder, Will dobi avto.
Vredu, hvala, naivnež. Hvaležen sem ti.
Ne vem, kaj si se tako zresnil.
- Najprej boš zapeljal mene. - Ampak res nam ni spotoma.
Ne misli, da si, samo zato, ker nocoj ne boš spal v tistem tvojem ...
Ne mislit, da si nevaren.
Hej, čakaj malo. Rekel si mi, da greva k tebi.
- Ne nocoj. - Oh, ne, ne nocoj. Nikoli.
Vrgla ga boš kot stare nogavice, čim vidiš to njegovo usrano luknjo.
Ampak hočem spoznati tvoje brate.
Kdaj drugič.
Dobro.
Daj mi ključe.
Stevardesa to sliši, in v trenutku sprehodi tisto svojo rit po letalu.
Jaz pa njej, "Ne pozabi mu nesti kavo."
Ne seri! Nisi ji tega rekel.
Zaboga Marty, to je vic.
- Razumeš, to se je nekomu zgodilo. - Vic.
- Gerry. - Zdravo.
- Si zlahka našel mesto? - Ne, taksi sem vzel.
Timmy, to je Gerry. Skupaj sva študirala.
Kako si? Veseli me.
- Tudi mene. - Lahko eno pivo?
Uh, ne, jaz bi, če imate Perrier.
To je v francoščini tonik.
- Tonik, drži. - Pa par sendvičev.
- Drži. - Daj na moj račun.
Ga boš kdaj poravnal?
Ja, stari, tukaj imam zmagovalni listič.
- Koliko je premija? - Dvanajst milijonov.
- To ne bo prikrilo. - Ne. A vsaj stoške tvoje operacije spremembe spola bo.
- Oreščke? - Ne, hvala.
Želel si govoriti o Willu.
- Zgleda, da dobro napreduje. - Točno tako.
Sta že govorila o njegovi prihodnosti?
Kje pa. Še zmeraj se mučiva z njegovo preteklostjo.
Pa bi bilo dobro, da bi. Moj telefon je že vroč od pondb za službo.
- Kakšne vrste? - Vrhunska matematika.
Prostor, v katerem je um, kakršen je Willov, popolnoma svoboden.
To, da ima ponudbe, je dobro, ampak mislim, da še ni pripravljen.
Mislim, da ne razumeš, Sean.
- Česa ne razumem? - Evo, fantje.
- Hvala, Tim. - Ja, hvala.
Da se vam ne zlepijo prsti.
Tim, nam lahko pomagaš?
Hočemo da stavimo.
Aha.
- Si že slišal za Jonas Salk? - Seveda. Odkril je zdravilo za otroško paralizo.
- Kaj pa za Alberta Einsteina? - Hej.
Pa za Geralda Lambeaua? Si slišal zanj?
- Ne. - Hvala ti, Tim.
- Kdo pa je dobil stavo? - Jaz.
Tu ne gre zame, Sean.
Jaz sem nič v primerjavi s tem fantom.
Kdo je ta Gerald Lambeau?
Leta 1905 je bilo na stotine profesorjev, ki so proučevali vesolje.
Med njimi je bil 26 letni švicarski delavec v patentnem uradu,
ki se je v prostem času ukvarjal s fiziko, ta, ki je spremenil svet.
Si lahko misliš, kaj bi bilo, če bi Einstein odstopil od tega...
in šel vsak večer na Dunaju popivat s svojimi prijatelji.
Vsak od nas bi nekaj izgubil.
Tim pa ne bi nikoli slišal zanj.
- Precej dramatično, Gerry. - Ne, ni, Sean.
Tale fant ima ta dar.
Samo nekdo bi ga moral postaviti na pravo pot, in mi ga lahko.
Hej, Gerry, v 1960, je nek fant diplomiral na Michiganski Univerzi.
Ustvaril je neka odlična matematična dela.
Zlasti ograničene harmonične funkcije.
Potem je šel na Berkeley. Postal asistent in pokaazal velik potencial.
Kasneje je šel v Montano in oduvao konkurenco.
- Ja, kdo je bil to? - Ted Kaczynski.
Prvič slišim.
- Hej, Tim! - Ja!
- Kdo je Ted Kaczynski? - Centarhalf.
O tem ti govorim.
- Moramo usmeriti tega fanta. - Ja...
On lahko pomaga svetu, ampak mi mu moramo pomagati v tem.
Usmerjanje je eno, manipuliranje pa drugo.
- Sean... - Pustiti ga moramo, da najde...
Jaz ne sedim vsak večer doma, viham brke in kujem načrt, kako...
temu fantiču uničiti življenje!
Jaz sem reševal višjo matematiko, ko sem imel 18 let, pa sem
potreboval več kot 20 let, da ustvarim kaj, vrednega Field-ove medalje.
Morda on ne želi tega, kar si ti želel.
Mogoče so v življenju tudi stvari, pomembnejše od Field-ove medalje.
To je nadvse pomembno, in to nima veze pri osebnem nestrinjanju.
Čakaj malo. Pogovoriva se o fantu.
Zakaj mu ne bi dali čas, da se odloči kaj želi početi?
To je odlična teorija, Sean. Pri tebi je vžgala, mar ne?
Ja, je, ti arogantna opica!
O, žal mi je. Ža mi je, da sem sploh prišel sem.
Prišel sem iz ljubeznivosti. Želel sem te obvestiti.
Prav dobro je, da me obveščaš.
Fant je v McNeilu, na sestanku, ki sem mu ga priporočil.
Will, nisem povsem prepričan, kaj mislite.
Službo smo Vam že ponudili.
Nihče v tem mestu ne dela brez neke akontacije.
Če pa Vi mislite, da boste našli nekoga, ki bo, vsaka Vam čast.
Mislim pa, da vsi vemo, da Vas nihče ne bo predstavljal tako dobro kot jaz.
Will, nudimo Vam 84,000 dolarjev letno.
Akontacija! Akontacija.
Želite, da Vam damo takoj keš?
Počasi... Nisem rekel tega.
Domnevno, v taki situaciji bi bilo za Vas
najbolje, če bi jaz sedaj imel...
200 $ v žepu.
Jaz mislim, da nimam... Larry?
- Jaz imam 73 $. - Hočeš ček?
Nekaj Vam povem. Sumljivi ste.
Ja, Vi. Ne vem kak glas se Vas drži v tem mestu,
ampak po tem sranju, ki ste mi ga hoteli nastaviti danes,
bodite prepričani, da bom motril na Vas.
Zdaj pa, o vsem, kar se je do sedaj zgodilo,
se lahko pomenita z mojim zgoraj omenjenim odvetnikom.
Nasvidenje, gospodje.
Do takrat pa, dobro odprite oči in napnite ušesa.
- Kako gre? - Super.
Res.
Dobro.
- Potrebuješ pomoč? - Ne!
Ajde. Dovoli mi samo, da pokukam, pa greva na baseball.
Ne.
Zame je pomembno, da se naučim tole.
- Resnično je pomembno... Zame, ok? - Dobro.
- Zakaj ne sediva tu ves dan? - Ja, zakaj ne?
- Dobro, gospod "Firbec"
Vidim, da mi ne daš miru.
- Nekaj bi te vprašala. - Reci.
Imaš fotografski spomin?
Ne vem. Enostavno zapomnem si. Kot si ti zapomniš telefonsko številko.
Samo tako.
- Si se kdaj učil organsko kemijo? - Nekaj malega.
- Oh, da ubiješ dolgčas? - Ja, iz zafrkancije.
Ja, tako se je zabavno učiti organsko kemijo.
- Si ti nor?
Si čisto ob pamet?
Nihče se tega ne uči kar tako. To ni obvezno, zlasti ne komu, kot si ti.
- Kot sem jaz? - Ja.
Nekomu, ki svoj čas porabi za igranje baseballa in bare.
- Težko, da je to obvezno. - Oh.
Veš, na Harvardu je veliko pametnih ljudi.
Celo oni se morajo učiti, ker je to res težko.
In spet... tebi gre to tako lahko od rok, da jaz tega ne razumem.
Ne razumem, kako delajo tvoji možgani.
- Igraš klavir? - Želim, da govoriva o tem.
Ne, poskušam ti razložiti. Igraš klavir?
- Ja, malček. - Ko pogledaš v klavir, vidiš Mozzarta?
- Ne, vidim samo tipke. - Dobro, torej, Beethoven, ok?
On je gledal v klavir, in videl svoj smisel. Samo tako je lahko igral.
- Kaj mi želiš povedati? Da igraš klavir? - Niti malo.
Jaz, ko pogledam v klavir, vidim gomilo tipk, troje pedal in škatlo.
Beethoven, Mozzart... To so lahko videli. Lahko so samo igrali in igrali.
Jaz ti ne morem naslikati slike. Še žoge ne morem udariti čez igrišče.
- In ne morem igrati klavirja. - Lahko pa v 1h rešiš nalogo iz kemije.
Ja, ko je treba naredit kaj takega, jaz samo igram.
To je najboljša razlaga, ki jo imam.
- Pridi. Nekaj ti moram povedati. - Ja?
- Nekaj ti povem. - Oh.
Maa...
- Ni fer. - Kaj ni fer?
Tukaj sem že štiri leta,
pa sem te šele sedaj našla.
Ja, našla si me.
- Si buden? - Ne.
Si, si.
Kaj je?
Želim, da greš z menoj v Kalifornijo.
- Si prepričana? - O, ja.
Ja, ampak kako to veš?
Ne vem. Enostavno vem.
Ja, ampak kako lahko to veš?
Vem, ker tako čutim.
- Ker je to precej resna stvar. - Vem.
Že naslednji teden si lahko v Kaliforniji...
in lahko izveš o meni nekaj, kar ti ni všeč.
Mogoče si želiš, da me ne bi povabila,
ampak veš, da je tako resno, da ne moreš mimo tega.
In potem sem jaz v Kaliforniji ujet z dekletom, ki ne želi biti z mano.
- Si že želi, da prekliče povabilo. - Kaj? Kaj zdaj to pomeni?
Jaz tega ne bom rekla. Želim, da greš z menoj v Kalifornijo.
Ma ne morem s teboj v Kalifornijo...
Zakaj?
Prvič, zato ker imam tukaj službo.
Drugič, zato ker tukaj živim.
Poglej, če me ne ljubiš, zakaj mi tega ne poveš?
Nisem rekel, da te ne ljubim.
Zakaj pa potem? Zakaj ne želiš z menoj? Česa se bojiš?
Česa se bojim?
Ali pa, česa se ne bojiš?
Živiš v svojem malem svetu, kjer te nihče ne izziva...
Ne ti meni o mojem svetu. Ne ti meni o mojem svetu.
Ti si želiš samo avanturo s fantom iz drugega konca mesta.
Potem boš pa šla na Stanford. Poročila se boš z bogatim oslom,...
ki ti ga bodo starši izbrali,...
sedela tam z ostalimi poročenci...
in govorila, kako je tudi tebe nekoč nekdo povaljal...
Zakaj tako govoriš? Zakaj si obseden s tem denarjem?
Moj oče je umrl, ko mi je bilo 13 let in tako sem nasledila ves ta denar.
Nikoli ne pomisliš, da si, vsako jutro, zaželim, da bi zavrtela čas nazaj?
Še isto sekundo bi ga zavrtela, če bi lahko bila le sekundo z njim.
Ne morem, tako je moje življenje in na to sem ponosna.
Zato se ne spravljaj name, ko pa si ti ta, ki se boji.
Jaz se bojim? Česa se jaz bojim? Česa, jebemti, se jaz bojim?
Bojiš se mene. Bojiš se, da te ne bom ljubila.
In veš kaj? Tudi jaz se tega bojim.
Ampak jebi ga, jaz želim probat. Vsaj iskrena sem s teboj.
- A jaz pa s teboj nisem? - Ne, kaj je s tvojimi dvanajstimi brati?
- Dobro.
Ne, ne greš. Nikamor ne greš.
Kaj si sploh želiš vedeti? Da nimam 12 bratov? Da sem sirota?
- Tega si ne želiš slišati. - Tega nisem vedela.
Ne želiš slišati, da so na meni ugašali cigarete, ko sem bil otrok.
- Nisem vedela. - Da nimam tega zaradi operacije.
Da me je idiot prebadal. Skylar, ti si ne želiš slišati vsega tega sranja!
- Ja, želim si slišati. - Nikar mi ne govori, da želiš poslušati to sranje.
- Želim ti pomagati. - Pomagati? Kaj za vraga?
Mar imam na hrbtu znak, na katerem piše: "Pomagajte mi"?
- Ne. - Izgledam, kot bi mi bilo potrebno pomoči?
- Ne, ampak želim si biti s teboj... - Ne zajebavaj me!
- Ljubim te. - Ne zajebavaj me! Ne zajebavaj me, jebemti!
Ljubim te.
Hočem, da mi rečeš, da me ne ljubiš.
Če mi rečeš to...
potem te ne pokličem nikoli več...
in izginem iz tvojega življenja.
- Ne ljubim te.
Večina ljudi sploh ne ve, kako so nadarjeni.
Ker ne najdejo učiteljev, ki bi v njih verjeli.
In sami sebe prepričajo, da so neumni.
Upam, da cenite to, kar dela,
ker sem videl, kako uživa, ko dela z vami
in ne proti vam.
Zdravo, Will.
Tom, nama lahko prineseš malo kave?
Seveda.
Torej, da vidimo.
To je točno.
Vidim, da si tu uporabil Maclaurin-a.
Ja, ne vem, kako vi temu pravite, ampak...
To ne more biti prav.
Velika sramota bi bila.
- Ali si razmislil... - Povsem prepričan sem, da je točno.
Hej, poglej, bi bilo možno, da od sedaj delamo tole v Sean-ovi pisarni?
Ker se utrujam s tem, ko prihajam sem, tole skakanje pa me ubija.
- Ja, seveda. Si preučil možnost... - Vse to je točno.
Točno je. Lahko ga nesete domov.
Kaj se je zgodilo na sestanku z McNeil?
Nisem mogel iti. Imel sem prometno nesrečo.
Zato sem poslal mojega glavnega pogajalca.
Ob tvojem prostem času, delaj kar želiš, Will.
Ko pa se dogovorim za sestanek z mojimi prijatelji,
ti pa ne prideš, izpadem jaz kreten.
- Potem pa mi več ne rihtaj sestankov. - In ti jih tudi ne bom.
Odpovedal jih bom.
Sam ti bom dal delo. Želel sem samo, da vidiš, kako je tam zunaj.
Nočem ostanek življenja posvetiti pojasnjevanju ljudem o nekih sranjih.
Mislim, da bi moral pokazati vsaj kanček spoštovanja do mene.
Kanček spoštovanja? Veš ti, kako lahko je to zame?
Imaš vsaj malo pojma o tem, kako je to lahko? Zame je to mačji kašelj.
Žal mi je, ker tega ne moreš narediti... Resnično mi je žal...
Sicer mi ne bi bilo treba sedeti tu in gledati, kako tavaš okoli zbegano.
Potem bi imel več časa za hoditi na okrog in se opijati, mar ne?
Prav imaš. Tole je totalna izguba časa.
Prav imaš, Will.
Jaz ne zmorem izpeljati tega dokaza, ti ga pa lahko.
Ampak na svetu je samo peščica ljudi, ...
ki lahko vidijo razliko med mano in tabo.
- In jaz sem eden od njih. - Žal mi je.
Ja, tudi meni.
Žal mi je, da sva se sploh kdaj srečala,
ker, če se ne bi, bi lahko ponoči mirno spal.
In ne bi hodil naokrog z bremenom, da obstaja nekdo, kot si ti.
Ne bi mi bilo treba te gledati, kako vse to zavračaš.
- Bill, čakaj. Si slišal nekaj?
Morgan!
Prebutal te bom, če gledaš porniče, v sobi moje mame!
Kaj dogaja, fantje?
Morgan, zakaj ga ne drkaš pri sebi doma? Tako umazano je to.
Ma..doma nimam video rekorderja.
Ne v mojo rokavico.
Nisem uporabljal rokavice.
To je moja iz Male Lige.
Kaj moram postoriti?
Mislim, kaj hočeš?
Naskočil si rokavico za baseball?
Ja, ja, samo za počistit sem jo uporabil.
- Nehaj drkat v sobi moje mame.
- Imaš mar še kaki video v hiši? - Žalostno, stari.
Zakaj mislite, da bi moral delati za državno varnost (N.S.A.)?
Delal boš na konici noža.
Imel boš dostop do tehnologije, ki je ne boš našel nikjer drugje,
ker je strogo zaupna.
Najboljše teorije, matematika kaosa, napredni algoritmi.
Razbijanje šifer.
To je del, s katerim se ukvarjamo.
Ma daj. S tem se vi ukvarjate.
Pri vas dela 80% naših špionov.
Sedem krat večji ste od C.I.A.
S tem se ne želimo hvaliti, Will, ampak imaš popolnoma prav.
Ampak, kot vidim, ni vprašanje:
"Zakaj bi delal za N.S.A.?"
Vprašanje se glasi: "Zakaj ne bi delal?"
Zakaj ne bi delal za N.S.A.?
Težko vprašanje, ampak bom probal odgovoriti.
Recimo da delam za N.S.A. in nekdo položi šifro na mojo mizo.
Nekaj kar nihče drug ne more razbiti.
Mogoče jaz poskusim, in mogoče mi uspe.
In resnično sem srečen ker sem delo dobro opravil.
Mogoče je ta šifra lokacija upornikov v Severi Afriki ali Bližnjem Vzhodu?
Ko bi zvedeli za to lokacijo, naši bombardirajo mesto kjer so se skrili.
15000 ljudi, ki jih nikoli nisem srečal, bo ubitih.
Zatem politki rečejo, "Pošljite marince da zavarujejo to področje,"
ker njih pač nič ne briga.
Saj ne bo njihov otrok tam, da dobi metek,
kot tudi niso oni šli, ko so jih poklicali, ker so bili ravno v Nacionalni gardi.
To bo namreč nek mulc iz Southie-a, ki bo dobil šrapnel v rit.
Ko se bo vrnil bo zvedel, da je tovarna v kateri je delal..
preseljena v to deželo iz katere se je vrnil domov..
a poba, ki mu je zabil šrapnel v rit je dobil njegovo službo..
ker on bo delal za 15 centov na dan in to brez pavze za WC.
Med tem časom, naš poba spozna, da je edini razlog zakaj je šel tja, ta...
da bomo lahko tam postavili vlado, ki nam bo prodajala nafto za fičinge.
Naftne družbe zagodejo tam neko sranje, da bi doma spustili ceno nafte.
Sladek poklon, a to ne pomaga kolegu, ki plačuje 200 SIT/l bencina.
Oni pa se imajo lepo prinašajoč nafto, seveda.
Mogoče se bodo usmilili in zaposlili nekega pijanega kapitana ladje,
ki pije rad martini in vozi slalom med ledenimi gorami.
Ne mine dolgo, ko udari ob eno, polije nafto...
in pobije ves morski svet v Severnem Atlantiku.
Torej, moj kolega je bez službe, ne more si privoščiti goriva za avto,
pa mora hoditi na razgovore za službo,...
kar ga ubija, ker ima v riti šrapnel, ki mu povzroča kronične hemoroide.
Med tem je lačen, ker je vsakič, ko hoče nekaj pojesti,
edino, kar mu postrežejo...
je neki drek čudne oblike.
In kaj mislim jaz? Prišparal se bom za kaj boljšega.
Jebeš ga. Že, ko sem tu, zakaj kar ne ustrelim mojega kolega,
mu prevzamem službo, jo dodelim njegovemu zakletemu priajtelju,
dvignem ceno bencina, bombardiram naselje, pobijem vse tjulne,
se najem mesa in pridružim Nacionalni Gardi?
Mogoče postanem celo predsednik.
- Se počutiš osamljeno? - Kaj?
Imaš sorodno dušo?
Če imam... Preciziraj tole.
Nekoga, ki te izziva.
- Uh, Chuckie. - Ne, Chuckie ti je kot brat. Zate bi ležal na ulici.
Govoriva o nekom, ki ti odpira poglede, ki se te dotika v dno duše.
- Imam... Imam... - Koga?
- Imam jih veliko. - Pa, navedi jih.
Shakespeare, Nitze, Frost, O'Connor, Kant, Pop, Locke..
Čudovito. Oni so vsi mrtvi.
- Zame niso. - Z njimi se ne moreš pogovarjat.
Ne morejo ti odgovoriti, Will.
- Ne, razen, če ne želim zaznati smrada in gnilobe. - O tem govorim.
Nikjer na svetu ne boš imel tak odnos, ker...
se zmeraj bojiš narediti prvi korak,
ker vse, kar vidiš, so same negativne stvari, ki se lahko zgodijo.
- Boš sedaj tudi ti na profesorjevi strani? - Ne seri mi.
- Ne. - Službe nisem želel.
Ni stvar službe. Me prav briga, če delaš za vlado.
Ampak ti lahko delaš, karkoli hočeš. Nič te ne omejuje.
K čemu stremiš? Kaj želiš?
Imaš ljudi, ki vse življenje gradijo hiše,... da bi na koncu
njihovi otroci imeli priložnosti in možnosti, ki jih imaš ti zdaj.
- Nisem iskal tega. - Ne.
Ti si rojen s tem, zato se nehaj skrivat za tem: ''Nisem iskaal tega.''
- Kako misliš skrivam? Kaj je slabega v tem, če si zidar? - Nič.
Je to nekaj slabega? Jaz tam gradim nekogaršnji dom.
Jasno? Moj oče je bil zidar, ok?
Razbijal si je rit od dela, da bi se jaz lahko izšolal.
Točno tako. To je častno delo.
Kaj je to slabega, če popravljaš avto nekoga?
Nekdo bo nekega dne prišel v službo zaradi mene. To je častna služba.
Ja, je, Will. To je pošteno delo.
Čast je tudi v tem, da se 40 minut voziš z metrojem,...
da bi prišli zjutraj študentje in videli čista tla.
- In prazne koše za smeti. To je pravo delo. - Točno tako.
In častno je. Sigurno si ga izbral ravno zato.
Mislim, zaradi časti.
Imam samo eno vprašanje. Čistilec bi lahko bil kjerkoli.
Zakaj si šel ravno na najboljšo tehnično fakulteto na celem svetu?
Zakaj si se ponoči pritihotapil in reševal naloge na tabli...
Naloge, ki jih lahko reši nekaj oseb na svetu in potem lažeš o tem?
Ker, Will, jaz ne vidim veliko časti v tem.
Torej, kaj si resnično želiš postati?
Pastir hočem biti.
Resno?
Želim se preseliti v Nashua, narediti šotor, najti čredo in paziti na njo.
- Mogoče bi bilo celo potrebno. - Kaj?
Veš kaj, če misliš tu podrkavat, delaj to doma z vlažno brisačo?
- Me podiš? - Ja, poberi se od tod.
- Ne, ne, čas se ni še iztekel. - Ja, je.
- Ne grem. Ne. - Če mi ne misliš odgovorit, mi zapravljaš čas.
Mislil sem, da sva prijatelja.
- Igra je končana, ok? - Zakaj me podiš?
Ti boš meni govoril o življenju? Poglej se, košček pepela.
- Kaj te zapolnjuje? - Delo s tabo.
Kje je tvoja sorodna duša? Bi se rad pogovarjal o dušah? Kje je ona?
- Mrtva je. - Tako je. Mrtva je.
Umrla je, ti pa dvigneš jadra in greš?
- Jaz sem vsaj plul. - Plul in potopil ladjo. Izgubil si ogromno ladjo.
Nekateri ljudje bi izgubili tako ladjo, ampak naredili bi novo.
Poglej me. Kaj želiš početi?
Ti in tvoje sranje. Za vsakega imaš te usrane odgovore.
Jaz te sprašujem nekaj preprostega, ti pa ne moreš lepo odgovoriti,
ker ne znaš.
Se vidiva, morjeplovec.
- Jebi se. - Hej, ti si pastir.
Pastir.
Mali beli trn.
Želel sem te samo, hmm,
poklicati, uh, predno greš, mm...
Šel sem na tiste razgovore za službo in
ne bom več zidar.
Ma veš, nikoli mi ni bilo mar za to.
Ja.
Rad te imam.
Will?
Pazi se.
- Čau.
Will, ajde. Will!
Will, konec je! Z nami je konec!
Sedim v tvojoj kancelariji in fanta ni tu.
Točneje, sedaj je 17:10.
Pomeni URO in deset minut zamuja.
Kaj pa, če se ne prikaže in napišem jaz v poročilu, da ga ni bilo...
in gre potem v zapor,.. ne bom ga imel na vesti.
Dobro. Super.
Kaj je bilo?
Hvala.
Ah! Moj Bog, dobro je to.
Kako pa kaj tvoja draga?
Ah, odšla je.
Odšla? Odšla kam?
Na medicinsko šolo. Medicinsko šolo v Kaliforniji.
- Resno? - Ja.
- Kdaj je to bilo? - Pred približno tednom dni.
Sranje.
Kdaj pa končaš s tistimi sestanki?
En teden po mojem 21. rojstnem dnevu.
Te čaka kakšno delo?
Ja, zafukano sedenje v sobi in računanje še naslednjih 50 let.
Verjetno boš imel veliko na računu.
Kot usrana laboratorijska podgana bo.
Ma boljše od tega sranja. Daleč od tod.
Zakaj bi šel daleč od tod?
Mislim, tu bom živel do konca življenja.
Veš, kolega bova. Imela bova pankarte.
Skupaj jih bova vozila gledati Malo Ligo.
Poglej, ti si mi najboljši prijatelj, zato tega ne razumi narobe.
Če boš čez 20 let še živel tu
in boš prišel k meni, gledat domače filme,
in, če bova delala kot zidarja, te ubijem, jebemti.
To ni grožnja. To je resnica. Ubil te bom.
O čem to govoriš, jebemti?
- Lej, ti imaš nekaj, česar nihče od nas nima. - Ma ja zdaj!
Zakaj vodi pogovor vedno v te vode? Da dolgujem sebi in podobna sranja.
- Kaj pa, če tega ne želim? - Ne, ne. Jebi se. Ne dolguješ to sebi.
Dolguješ meni,
ker se bom jutri prebudil v petdesetem
in bom še naprej delal to isto sranje.
Tudi to je vredu, ok je.
Ampak ti sediš na loterijskem zadetku.
In preveč si pezde, da bi vstal in ga vnovčil.
Jaz bi storil vse, da bi imel to, kar imaš ti.
Kot katerikoli od teh fantov.
Za nas bi bila to žalitev, če bi bil ti čez 20 let še vedno tu.
Dokler delaš tu, zapravljaš svoj čas.
- Ti ne veš, kako je to. - Ne vem?
- Ne. Ne veš. - O, jaz tega ne vem. Da ti povem, kaj jaz vem.
Vsak dan, ko pridem to tvoje hiše, te poberem.
greva na pivo ali dve, se malo zezava.. to je vse super.
Ampak veš katero je zame najlepši del dneva?
To je teh 10 sekund: od tistega, ko parkiram, pa da pridem do vrat.
Ker upam, da bom nekega dne potrkal na vrata in tebe ne bo.
Brez "nasvidenje," brez "vidiva se." Brez česarkoli. Da samo greš.
Ne vem veliko, ampak toliko pa.
To je katastrofa, Sean.
Pripeljal sem te, ker sem hotel, da mi pomagaš s tem fantom,
- ne, da ga pogubimo. - Vem jaz, kaj delam z njim.
Ni mi mar, če sta vidva ratala prijatelja!
Ni mi mar, če sta se malo nasmejala, tudi, če na moj račun.
- Ampak ne pokopavaj mi mojega dela tu. - Pokopavam?
Fant je sedaj zelo ranljiv.
Ja razumem. Zelo slab je. Ima probleme.
Kakšne probleme ima? Ali mu je bolje kot vratarju, v zaporu?
Mu je bolje s skupino neumnih opic?
Kaj misliš, zakaj to počne? Veš zakaj?
Lahko baranta s problemi, s službo. A barantata tudi s teboj
Poslušaj me. Zakaj se skriva?
Zakaj nikomur ne verjame?
Zato, ker je prva stvar, ki se mu je zgodila bila ta,
da so ga zapustili tisti, ki bi ga morali imeti najbolj radi.
Ne ti meni s temi Freudovimi sranji.
Zakaj se druži s temi neumnimi opicami, kot jim ti rečeš?
Zato, ker bi vsak od njih, če bi on to prosil, zabil tebi palico v glavo.
- Temu se reče predanost. - Ja, zelo čustveno.
S kom baranta? On zavrača ljudi še preden imajo priložnosti zavrniti njega.
To je obrambni mehanizem, prav?
Čez 20 let bo samo zaradi tega.
Če ga sedaj zavrneš, bo treba ponovno vse od začetka.
Ne bom dovolil, da se mu to zgodi.
- Ne delaj tega. - Česa?
Ne dovoli mu, da misli, da je vredu, če je niče'.
Ker to ni vredu, Sean!
Če pa si jezen name, ker sem uspešen, ker sem to, kar bi moral biti ti...
- Nisem jezen nate. - O, seveda si.
Sovražiš me, vendar se ne bom opravičeval zaradi svojega uspeha.
Name si jezen, ker sem to, kar bi moral biti ti!
Vprašaj se, Sean... Vprašaj se...
Želiš, da se tudi Will tako počuti... želiš, da se počuti kot niče'?
Ti drek arogantni!
Zato ne prihajam na te preklete zbore, ker ne prenesem tvojega pogleda.
- Ta ponižan, sramotni pogled. - O, daj, Sean.
Misliš, da sam jaz niče'? Jaz vem, kdo sem.
In ponosen sem na to, kar delam. Sam sem to izbral. Ničesar nism zajebal!
Ti in tvoji kolegi pa mislite, da sem nek primer za žaljenje.
Ti in tvoja horda ritolizcev hodite naokrog s tem, ''Fieldova medalja!''
Zakaj se še vedno bojiš neuspeha?
Spet medalja, kajne? Grem domov da ti jo prinesem. Dobil jo boš.
Veš, to medaljo si vtakni v rit!
Prav briga me za tvojo medaljo,
zato ker sem te poznal še preden si postal bog za matematiko,
še ko si bil mozoljast, imel domotožje in dokler si še scal v posteljo.
Ja, pametnejši si bil takrat pametnejši si tudi zdaj.
Ne krivi mene za to, da ti je življenje izpadlo tako.
Ne krivim tebe! Ne gre zate!
Matematični kurac! Gre za fanta! Dober fant je!
In ne bom gledal, kako ga zajebavaš, kot poskušaš zajebat mene.
Ne želim, da imaš tudi njega za ničeta!
- On ne bo niče'! - Ampak, če ga porivaš! Če ga jahaš!
Sem to, kar sem, ker so me porivali in, ker sem se naučil sam sebe porivati.
On ni ti! Razumeš to?!
Lahko pridem kasneje.
Ne, vztopi. Uh, ravno prav sem prišel.
Med mano in njim je še od prej veliko tega.
Veš. Ni zaradi tebe.
- Kaj je to?
Tvoj dosje. Moram ga poslati sodniku, da ga oceni.
Oh. Hej, pa me ja ne boš sedaj dol udaru?
Kaj piše?
- Boš prebral? - Zakaj?
Si že imel tako izkušnjo?
Za dvajset let dela. Ja, videl sem neka sranja.
Mislim, si imel neko tako izkušnjo?
- Podobno? - Ja.
Ja, sem.
Nikakor ni dobro.
Moj oče je pil.
Zloben, zajeban pijanec.
Domov bi prišel razbit in gledal na koga bi se stresel.
Jaz sem ga pa provociral, da ne bi šel na mamo in mlajšega brata.
Zanimivo je bilo, ko je nosil prstane.
Položil je ključ,
berglo in pas na mizo.
- In rekel, "Poberi." - Jaz bi izbral pas.
Jaz sem izbral ključ.
Zakja ključ?
"Ko ga jebe", evo zakaj.
- Tvoj očim? - Ja.
Pa, kaj je sedaj to, Will ima motnjo povezovanja?
In tako vse te stvari?
Strah od zapustitve?
Sem zato prekinil s Skylar?
- Nisem vedel, da si. - Ja, sem.
- Želiš, da se pogovarjava o tem? - Ne.
Hej, Will, Jaz ne vem veliko.
Vidiš tole? Vso to sranje?
Nisi ti kriv.
Ja, to vem.
Poglej me, sin.
- Nisi ti kriv. - Vem.
Ne. Nisi ti kriv.
Vem.
Ne, ne, ne veš. Nisi ti kriv.
- Hm? - Vem.
- Nisi ti kriv. - Dobro.
Nisi ti kriv.
- Nisi ti kriv. - Ne zajebavaj me.
Nisi ti kriv.
Ne zajebavaj me, prav? Ne zajebavaj me, Sean, ne ti.
Nisi ti kriv.
- Nisi ti kriv.
Bog...
O Bog! Tako mi je žal! Bog!
"Ko jih jebe", razumeš?
- Vam lahko pomagam? - Ja, jaz sem Will Hunting. Prišel sem zaradi službe.
Za trenutek se vsedite?
Ja, v hodniku je gospodič Hunting.
Kaj si izbral?
Bil sem pri McNeil. To je ena od služb, ki mi jo je zrihtal profesor.
Nisem mu še povedal, a bil sem tam in govoril z mojim šefom...
Mojim novim šefom. Zgleda, da je vredu dečko.
- Pa si ti tega želiš? - Ja, veš, mislim, da je to to.
Dobro zate. Čestitam.
Hvala.
Čas se je iztekel.
In to je... In to je to? Sva končala?
Ja, to je to.
Opravil si. Sedaj si svoboden človek.
Sean, samo želim, da veš, da...
Ni za kaj, Will.
Veš, upam, da se bova kaj slišala.
Ja, tudi jaz upam.
Malo bom potoval naokrog. Malce težko bo, ampak, uh...
V službi imam vklopljeno tajnico, pa jo bom malo preverjal.
Evo, tu imaš številko.
Pokliči. Še isti trenutek bom tu.
Ja, veš, mislim, da da bom dvignil jadra...
da vidim, kako so mi vetrovi naklonjeni.
Sinko, svoje srce poslušaj, pa bo vse vredu.
- Hvala ti, Sean. - Uh...
Hvala ti, Will.
Hej, a ne prekorači tole vezo med doktorjem in pacientom?
Ni šans. Samo, če me primeš za rit.
- Pazi se. - Ti tudi.
Drži.
Hej.
Srečno, sinko.
Dve pivi.
Kva dogaja? Ste bili?
Ne. Moral sem se opravičiti šefu.
- Zakaj njega niste zapregli namesto mene? - Morgan je imel samo delčke
Vsako nedeljo so ga v službi zafrkavali.
- Nevaren poba, noče da se umakne. - Kaj si rekel zame?
- Mar govorim s teboj? Kaj te briga.
- Prinesi mi pivo. - Naročil sem dve pivi!
- Hej seronja. - Kaj je?
- Vse najboljše za rojstni dan. - Si mislil, da smo pozabili, a?
- Pridi! - Grem. Grem.
Dobro. Kdo je prvi?
- Ajde, smrad! - Kdo bo prvi?
Na darilo.
- No daj. - Kaj?
Ma saj vemo, da moraš it do Cambridgea, v tvojo novo službo.
Jaz pa vem, da te ne bom vozil vsak dan, pa...
- Morgan je hotel, da ti nabavimo neko prepustnico. - Nisem tako mislil!
Ampak, uh, sedaj imaš 21.
Sedaj lahko piješ, pa smo mislili, da je najbolje, da dobiš avto.
- Kako ti je všeč? - Ma to je...
To je najgrši avto, ki sem ga kdaj videl.
- Ajde banda. - Kako ste izpeljali tole?
Veš, jaz in Bill sva pobrala neke dele,
Morgan je pa prosil vsak dan.
Vsa težka dela, sem moral delati jaz.
Ja, tudi jaz imam delo, stari.
Zaradi službe mi je težil 2 leti. Moral sem mu pustiti pomagat okrog avta.
Pa končno si dobil službo, a, Morgan?
- Ja, imel sem eno. Zdaj sem pa spet v kurcu. - Pa kaj je tu?
- Kosilnica? Kaj ste pa dali? - Pravo "šestico".
Midva z Billom sva jo naredila.
Dober avto. Motor je dober. Mašina je dobra.
- Vse najboljše za 21.rojstni dan, Will. -Vse najboljše za 21.rojstni dan, stari.
Zdravo.
Vstopi.
Sean, ja, uh...
Tudi meni, Gerry.
Ja. Vredu.
Slišim, da si si vzel pavzo.
Ja. Malo bom potoval, mogoče tudi kaj malega napisal.
Kam pa greš?
Indija, Kitajska in Baltimor.
Oh.
Že veš, kdaj se boš vrnil?
En dan sem dobil tole povabilo.
Piše, uh, generacija '72 proslavlja spravo čež 6 mesecev.
Ja, tudi jaz sem dobil eno.
Zakaj ne prideš? Častil ti bom pijačo.
Na teh proslavah je pijača brezplačna.
Vem, Gerry. Bil sem ironičen.
- Oh. - Kaj praviš, greva sedaj na pijačo?
Ja. Dobra ideja.
Ajde. Častim jaz.
- Kolega, v žepu imam zmagovalnega. - Kako?!
O, ja, ta je tapravi.
Moja vztopnica za raj.
Veš kakšne možnosti imaš, da zadaneš na loteriji?
- Kakšne? Štiri proti ena? - Okrog 30 milionov proti enem.
- Pomeni, še zmeraj imam možnosti?
Ja, enake kot, da te sedaj na stopnicah zadane strela v rit.
Ma tudi to so šanse. Mislim, 32 mil.. Če pogledaš velikost mojega...
Will!
Will?
Ni ga.
Sean, če profesor kliče zaradi posla,
reci mu, da mi je žal, ampak moram videti eno dekle.
Will.
Kurbin sin. Ukradel mi je foro.:)
% To take its toll and in having a lot %
% Of nothin' to do %
% Do you miss me %
% Miss misery %
% Like you say you do %
% I know you'd rather see me gone %
% Than to see me %
% The way %
% That I am, when I am %
% In the life anyway %
% Next door TV's flashing through %
% Frames on the wall %
% It's a comedy %
% Of errors, you see %
% It's about takin' a fall %
% To vanish into %
% Oblivion %
% It's easy to do %
% And I try to be %
% But you know me I come back %
% When you want me to %
% Do you miss me %
% Miss misery %
% Like you say you do %%
Prevod in sinhronizacija: